Un copil poate oricând să-l învețe pe un adult trei lucruri: cum
să e mulțumit fără motiv, cum să nu stea locului niciodată și
cum să ceară cu insistență ceea ce își dorește.”
Paulo Coelho
ÎNVĂȚĂM DE LA COPII
Învăţământ liceal | Consiliere si orientare
Propus de: ionivan | 24.08.2022 14:21 | Revista cadrelor didactice nr. 89/2022 | 286 vizualizări
ÎNVĂȚĂM DE LA COPII
Prof. IFTIME IULIAN,Prof. IFTIME MIHAELA
Colegiul Tehnic ION CREANGĂ Tg. Neamț
1.Stiluri parentale de educație a copiilor
Fiecare părinte vrea binele copilului. De la această dorință și
până la materializarea ei, este de parcurs un drum lung în care
acțiunile noastre pot contribui la realizarea acestei dorințe sau
dimpotrivă. La începutul relației noastre cu copilul se află o
intenție pozitivă.
Stilul de educație al familiei este modelul
orientativ al acțiunilor educative.
Practic, fiecare familie are stilul său de educație. Se consideră
că atmosfera familială, climatul familial, tehnicile de
influență ale familiei se pot identifica cu stilul de educație.
Stilul de educație este o expresie utilizată în mod raţional,
vizând natura şi caracteristicile raporturilor familiale, în
cadrul cărora se realizează procesul educațional. Acesta este,
în principal, dependent de stilul parental, cu care se şi
confundă de multe ori.
Stilul parental se referă la modul părinţilor de a acționa/
influența asupra copiilor şi vizează ansamblul de practici
comportamentale și emoționale pe care părinții le au față de
copii.
Stilurile de educație se organizează în jurul a două
elemente principale: căldură și control.
3
A. Părintele autoritar
cere copilului să respecte cu stricteţe, fără să comenteze,
regulile existente;
filosofia de viaţă a acestuia: „Nimic nu este mai presus de
lege.”;
nu consideră că este obligat să ofere explicaţii
suplimentare, justificând prin expresii de genul: „De ce? Pentru
că sunt mama/ tatăl tău! Nu se discută!”;
intenţia copilului de a-şi manifesta independenţa este
interpretată ca o formă de rebeliune, fapt care reprezintă o
sursă importantă a conflictelor;
este rece şi detaşat de copil, impunând respectul muncii şi
efortului.
Avantaje
• copilul se obişnuieşte să devină ordonat, disciplinat,
respectuos faţă de cei de care îi este frică;
• se dezvoltă spiritul critic al copilului;
• copilul devine „perfecţionist”.
Dezavantaje
• copilul va învăţa foarte greu să devină sensibil la
dorinţele altora;
• toată viaţa se va ghida de reguli stricte;
• nu va ierta pe cei care greşesc;
• va fi lipsit de iniţiativă, de curaj şi totdeauna
nemulţumit, din teamă că va greşi;
• stima de sine a copilului este diminuată
B.Părintele indulgent
permite copilului să se manifeste cum vrea el, fără să-i
impună multe restricţii;
filosofia de viaţă a acestuia: „Copiii vor înflori singuri
la timpul potrivit”;
pentru părinte, cea mai mare valoare – libertatea de expresie
(verbală, artistică);
manifestă sensibilitate la drepturile altora, se consultă cu
copilul atunci când ia o decizie;
manifestă căldură şi interes faţă de tot ceea ce face
copilul.
Avantaje
• permite copilului să-şi dezvolte o identitate proprie şi să
aibă o personalitate distinctă, marcantă, originală;
• copilul se simte important, special, fapt ce determină
creşterea stimei de sine;
• se dezvoltă creativitatea şi capacitatea de a luadecizii.
Dezavantaje
• copilul înţelege foarte greu rolul limitelor, al regulilor, de
aceea, la nevoie, nu va şti să ţină cont de ele;
• poate fi considerat obraznic sau chiar copil „problemă”;
• s-ar putea, curând, el „să ia controlul familiei”, în
sensul că nu va mai face decât ce vrea el şi nu va mai accepta
sfaturi;
• părintele se va simţi „depăşit”
C.Părintele democratic (echilibrat)
îmbină controlul sistematic cu un nivel înalt al suportului
parental;
formulează reguli şi controlează respectarea lor, dar nu le
impune;
este deschis în dialog cu copiii;
manifestă iubire, dar şi limite, așteptări, dar nu cereri;
este suficient de indulgent, flexibil şi deschis spre nou,
pentru a putea accepta tot ce ar putea ameliora viaţa copilului şi
a familiei;
prezintă suficientă autoritate pentru a-i învăţa pe copii
să accepte reguli şi să îndeplinească eficient sarcinile care
li se dau;
este suficient de protector, pentru a oferi copilului securitatea
de care are nevoie;
încurajează copilul să fie independent, respectându-i
opiniile, interesele şi personalitatea.
Avantaje
• copilul îşi va dezvolta un echilibru emoţional, care va sta
la baza dezvoltării armonioase a personalităţii;
• copilul îşi va dezvolta deprinderi de comunicare eficientă,
va manifesta creativitate, capacitate decizională, autonomie
personală;
• copilul va avea un nivel adecvat al stimei de sine;
• va manifesta respect faţă de alţii, va lua în considerare
opinia celorlalţi, va accepta observaţii;
• independenţa care i se acordă, îl va ajuta să-şi identifice
propriile atitudini şi să aleagă meseria
• care i se potriveşte cel mai bine.
Dezavantaje
• copilul se va adapta cu greu stilului autoritar;
• ar putea fi considerat „bleg”, pentru că nu va executa
prompt sarcinile solicitate sau, dimpotrivă, „impertinent”,
pentru că discută ordinele.
Părintele indiferent
neglijează copilul, nu este preocupat de realizările lui;
nu manifestă frecvent trăiri emoţionale pozitive pentru copil;
uneori lasă de înţeles că, un copil „este în plus”,
„este o povară”, de care s-ar putea lipsi oricând;
filosofia de viaţă a acestuia: „În viaţă nu te poţi baza
pe nimeni altcineva decât pe tine însuţi”
Avantaje
• lipsa afecţiunii îl face mai rezistent la greutăţile vieţii
Dezavantaje
• copilul învaţă că părerea lui nu contează prea mult, se
simte lipsit de importanţă;
• îşi dezvoltă o stimă de sine redusă, poate deveni timorat
şi urmărit în permanenţă de un complex de inferioritate;
• se va baza doar pe experienţa lui de viaţă;
• va fi mai rigid, mai apatic, mai insensibil la sentimentele şi
dorinţele celorlalţi.
Părintele protector
este, aparent, un părinte model: extrem de atent la nevoile
copilului, se dedică cu toată fiinţa meseriei de părinte;
prioritatea este de a oferi copilului securitate;
consideră că un copil este o fiinţă fragilă, care are
nevoie, în permanenţă, de sprijin şi protecţie;
filosofia de viaţă a acestuia: „Nu tot ce zboară se
mănâncă.” Îşi învaţă copilul să fie precaut şi rezervat
faţă de tot ceea ce vine din afara familiei;
hiperprotecţia duce la îngrijorarea generalizată;
când apare o problemă, se grăbeşte să caute vinovații şi
să ţină morală, ceea ce duce la scăderea eficienţei
rezolvării conflictului şi a învăţării unor reguli de
disciplină;
acceptă greu situaţia în care copilul începe să-şi dezvolte
independenţa.
Avantaje
• copilul beneficiază de securitate, sprijin și protecție.
Dezavantaje
• copilul se simte sufocat şi are tendinţa de a se îndepărta
de părinte;
• copilul consideră că este dificil să comunice direct cu
părintele despre problemele personale,
• din teamă că acesta nu-l va înţelege;
• copilul va învăţa să ascundă informaţii, va avea o viaţă
secretă, personală;
• frustrarea, mânia va fi exprimată indirect, prin acte de
răzbunare sau de sabotaj.
3.Bibliografie
1. Aldo, N. Cum să ne educăm copiii, Ed. TREI, București, 2010.
2. Aldort, N. Creștem împreună, Ed. Herarld, București, 2015.
3. Baciu, A. (coord.). Educația părinților, Ed. MarLink,
București, 2006.
4. Băran-Pescaru, A. Familia azi. O perspectivă sociopedagogică,
Ed. Aramis, București, 2004.
Un copil poate oricând să-l învețe pe un adult trei lucruri: cum
să e mulțumit fără motiv, cum să nu stea locului niciodată și
cum să ceară cu insistență ceea ce își dorește.”
Paulo Coelho
Comentarii (0)
Nu există niciun comentariu
Autentificaţi-vă pe site pentru a putea publica un comentariu.