Pentru a putea asigura educarea copiilor în cele mai bune condiţii
şi, implicit, succesul în viaţă, e nevoie ca toţi factorii
implicaţi în procesul educaţional să formeze o echipă.
Învățarea învățării
Învăţământ primar | Toate disciplinele
Propus de: alinabandas | 08.11.2018 05:05 | Revista cadrelor didactice nr. 50/2018 | 2156 vizualizări
ÎNVĂȚAREA ÎNVĂȚĂRII
Implicarea familiei în reușita școlară
REFERAT
Parteneriatul școală-familie-primul pas spre reușita școlară
Odată cu începerea școlii, pentru părinţi e momentul în care
ei trec de la statutul de primi educatori( familia fiind prima
şcoală a copiilor) la cel de parteneri ai şcolii. Aceasta nu
înseamnă că rolul părinţilor în educaţia copiilor s-a
încheiat, ci doar că începe o nouă etapă în care părintele
împarte acest rol cu învăţătorul, iar mai târziu cu
profesorii. Părinţii continuă educaţia copiilor în familie, dar
odată cu începerea şcolii apare nevoia de colaborare cu aceasta,
chiar de implicare activă în cadrul ei.
Atunci când cele două medii educaţionale ( şcoala şi familia)
se completează şi se susţin, ele pot asigura într-o mare
măsură o bună integrare a copilului în activitatea şcolară,
dar şi în viaţa socială. Cercetările realizate în domeniul
educaţiei arată că, indiferent de mediul economic sau cultural al
familiei, când părinţii sunt parteneri cu şcoala în educaţia
copiilor lor, se observă o îmbunatăţire a performanţelor
elevilor, o mai bună frecventare a şcolii, precum şi reducerea
ratei de abandon şcolar sau chiar a scăderii delicvenţei
juvenile.
Implicarea părinţilor în educaţia şcolară a copiilor are la
bază câteva principii esenţiale:
• Părinţii, indiferent de etnie, statut socio-economic sau
pregătire educaţională, sunt un element cheie în educaţia
propriilor copii.
• Părinţii doresc tot ce e mai bun pentru copiii lor.
• Toţi copiii pot învăţa.
• Elementul principal este copilul şi realizările sale.
• Şcoala nu este singura responsabilă pentru rezultatele
şcolare ale copilului.
Există un set comun majorităţii părinţilor, în ceea ce
priveşte aşteptările lor privind activitatea cadrelor didactice.
Iată câteva dintre ele:
să fie sensibili la nevoile, interesele şi talentele speciale
ale copiilor;
să stabilească cerinţe şcolare identice pentru toţi copiii;
să manifeste entuziasm în educarea copiilor;
să-i ajute pe copii să-şi sporească stima de sine;
să întărească discipina copiilor;
să comunice des şi deschis cu părinţii;
să ofere recomandări privitoare la modul în care părinţii
îi pot ajuta pe copii să înveţe.
De asemenea, cadrele didactice au anumite aşteptări din partea
părinţilor:
o să creeze copiilor oportunităţi de învăţare (un mediu sigur
de dezvoltare fizică şi psihică);
o să susţină scopurile, regulile şi politica şcolii;
o să sublinieze în discuţiile cu copiii, importanţa educaţiei
pentru viaţă;
o să-şi accepte responsabilitatea de părinte, fiind un bun
exemplu;
o să-i ajute pe copii să realizeze un echilibru între
activităţile şcolare şi cele extraşcolare;
o să-i înveţe pe copii auto-disciplina şi respectul pentru cei
din jur;
o să-i încurajeze pe copii să fie cât mai buni (să se
autodepăşească) şi să-şi stabilească scopuri realiste;
o să comunice des şi deschis cu cadrele didactice (fără a jigni
sau a critica competenţa profesională a acestora).
Oricare ar fi aşteptările, esenţială este încrederea.
Părinţii trebuie să aibă încredere în cadrele didactice, dar
şi să aibă grijă să nu proiecteze asupra copiilor propriile
amintiri neplăcute pe care le-ar putea avea din perioada şcolii.
Ei trebuie să le recunoască cadrelor didactice un profesionalism
pe care ei nu îl au, pedagogia fiind o adevărată meserie, nu doar
o simplă ocupaţie.
Pentru a nu se ajunge la dificultăţi, este de preferat ca
părinţii să ia legătura cu şcoala nu doar atunci când sunt
chemaţi la şedinţele cu părinţii sau atunci când copiii se
confruntă cu anumite dificultăţi. Ei trebuie să participe la
toate evenimentele importante ale şcolii (serbări, festivităţi,
concursuri, spectacole, etc.), să uşureze misiunea educativă a
şcolii prin continuarea educaţiei în cadrul familiei.
În concluzie, pentru a putea asigura educarea copiilor în cele mai
bune condiţii şi, implicit, succesul în viaţă, e nevoie ca
toţi factorii implicaţi în procesul educaţional să formeze o
echipă în care fiecare ştie ce are de făcut şi îi acordă
partenerului respectul şi încrederea cuvenită.
Învăță-l să învețe
Învăţarea sistematică este condiţia fundamentală a
studiului eficient.
Învăţarea este o formă fundamentală de activitate umană. Orice
fiinţă umană este capabilă să înveţe.
Prin eficacitatea învăţării se înţelege depăşirea, de către
toţi elevii, unui nivel minim acceptat de performanţă şcolară
proporţional cu posibilităţile individuale de învăţare în
condiţii de confort psihic şi economie de efort şi timp.
Prin ineficacitatea învăţării înţelegem nerealizarea
performanţelor de către unii dintre elevi. Când procesul
învăţării se desfăşoară spontan, haotic sau la întâmplare
rezultatele sunt scăzute şi de slabă calitate.
Învăţarea poate fi desfăşurată şi sistematic, în baza unei
planificări; în acest caz rezultatele vor fi pe măsura
aşteptărilor. Toţi oamenii pot învăţa spontan, dar
învăţarea sistematică e o artă care trebuie, ea însăşi,
învăţată.
Pentru a studia eficient trebuie să împărţim activităţile în
trei categorii:
- activităţi importante (teme, ajutor pentru părinţi)
- activităţi mai puţin importante (jocuri educative)
- activităţi neimportante (desene animate, filme,
Messenger, Facebook, Twitter....)
Fazele studiului ştiinţific ce trebuie respectate pentru a
reţine cât mai eficient sunt următoarele:
- lectura de suprafaţă în care se formează o opinie
generală despre tema dată (lecţia);
- lectura de profunzime este faza în care se analizează
detaliat tema şi se notează schematic ideile principale,
definiţiile, formulele, concluziile....;
- memorarea lecţiei prin redare cu caietul închis, pe
baza schemei întocmite;
- verificarea finală a însuşirii cunoştinţelor prin
redare fără surse de inspiraţie.
Trebuie să ştiţi că reţinem:
- 10% din ceea ce citim;
- 20% din ceea ce auzim;
- 30% din ceea ce vedem;
- 50% din ceea ce vedem şi auzim în acelaşi timp;
- 80% din ceea ce spunem;
- 90% din ceea ce spunem şi facem în acelaşi timp.
Este important că elevii își pot dezvolta capacitatea de memorare
aproape nelimitat, prin diferite metode.
Nu-i lăsați să spună niciodată „eu nu pot” sau „nu sunt
capabil”. Aceste expresii nu sunt valabile când e vorba de
capacitatea de învăţare. Toţi oamenii normali pot învăţa
totul! Posibilităţile de învăţare ale oricărei fiinţe
omeneşti sunt de câteva zeci de mii de ori mai mari decât
solicitările şcolare.
Creeaţi-le o ambianţă de studiu cât mai avantajoasă! Cea mai
corectă poziţie este pe scaun, în faţa mesei de lucru. Sursa de
lumină nu trebuie să fie nici prea puternică, nici prea slabă ca
să nu obosească repede. Cea mai potrivită lumină este a unui bec
cu puterea de 60 W aşezat în partea stângă-spate deasupra
umărului. Adaptabilitatea la zgomote este foarte scăzută. Se
admite muzica lentă, instrumentală. Este de evitat muzica rock,
disco, în general muzica vocală într-o limbă cunoscută,
deoarece perturbă şi chiar oboseşte. Oxigenul este „hrana
principală” a ţesuturilor cerebrale. Cu cât camera este mai
curată şi mai aerisită, cu atât copiii vor învăţa mai repede.
Evitaţi să umpleţi pereţii cu afişe sau fotografii ţipătoare,
să-i puneți să citească cu muzica tare sau stând lungiţi pe
spate!
E indicat să se folosească în mod eficient timpul, la maxim,
utilizând telefonul mobil, MP3, sau alte dispozitive. Se pot
înregistra citirea lecţiilor, poeziile sau alte materiale în timp
ce sunt învăţate acasă şi pe drum spre şcoală sau alte
destinaţii să fie reascultate.
SUCCES !!!!!!
Bibliografie:
„Procesul instructiv-educatic în școala modernă”,
Nicoleta-Adriana Florea, Cosmina-Florentina Surlea, Editura ARVES,
2005
„Cum să înveți”, Jaroslaw Rudnianski, Editura ALL
EDUCAȚIONAL, 2001
Batrânu, E., Educația în familie,Ed. Politică, Bucuresti, 2005
Cristea S., Fundamentele pedagogiei, Ed. Polirom, Iași, 2010
Jinga, I., Negreț, I., Învățarea eficientă, Ed.
Aldin,București,1999
Vinţanu, N., Educaţia adulţilor. Idei pedagogice contemporane,
Ed. Didactică și Pedagogică, Bucureşti,1998
Vrasmaş, Ecaterina, Intervenţia socio-educaţională ca sprijin
pentru părinţi, Ed. Aramis, București, 2008
Sursa:
http://www.info-kids.ro/parteneriatul-scoala-familie-primul-pas-spre-reusita-scolara/
https://www.academia.edu
Comentarii (0)
Nu există niciun comentariu
Autentificaţi-vă pe site pentru a putea publica un comentariu.