![](https://www.suntparinte.ro/uploads/resource/61/13/6/95x95/preamultaputeremin.jpg)
Religie si schimbare sociala
Mai cu seama in Europa centrala si rasariteana, biserica contribuie la reconstructia identitara dupa desertul comunist, reimaginand noi comunitati, cum ar fi spus Benedict Anderson. Cu toate acestea, mutatiile care survin in ultimele decenii sunt caracterizate pretutindeni in spatiul crestin de privatizarea vietii si valorilor religioase, de orientarea de consum, precum si de ceea ce psihologii sociali numesc prevalenta orientarii religioase extrinseci, instrumentale, care se substituie religiei ca sens, traditionale, intrinseci.
Studiile de psihologia religiei atesta, de altfel, o legatura puternica intre orientarea religioasa extrinseca (operationalizata prin indicatori de genul: calificarea religiei ca fiind foarte importanta, participare frecventa la biserica, inflexibilitate doctrinala) si o serie de trasaturi de personalitate care evidentiaza o raportare negativ diferentiatoare la celalalt, precum etnocentrismul, autoritarismul, dogmatismul, distanta sociala sporita, rigiditatea, si, mai ales, activarea unor forme specifice de prejudecati, de tipul celor rasiste.
Ancorata in constiinta individuala, sporind nevoia alegerilor personale, religiozitatea contemporana isi conserva intr-o maniera ocultata functiile si mecanismele traditionale, precum cea de control social, dar, asa cum sugera Jeffrey Hadden, ramane in tot mai mica masura o forta cosmica ce transforma lumea.
Pe aceasta cale se deschide campul de actiune al minoritatilor religioase, care redefinesc intelesul si practica credintei pentru multi reprezentanti ai tinerei generatii, aflati in cautarea unor repere identitare durabile intr-o lume aflata in schimbare accelerata. Iata cum se naste alegerea privata a religiei, care devine din dat ontologic o problema de optiune individuala.
La toate mutatiile evocate, in Europa centrala si de rasarit se adauga si fenomenul contaminarii provocat de nationalismul si fundamentalismul religios, adevarate ideologii transversale ce patrund in fisurile ideologice si identitare ale statelor aflate in tranzitie spre democratia liberala. Intr-un asemenea context mai larg, valorile religioase la romani concentreaza o mare energie comunitara, putand calauzi procesul de reconstructie a tarii.
Multi concetateni descopera in biserica o ancora simbolica importanta in confruntarea cu o identitate sociala problematica, integrand intr-o sinteza favorizanta cele trei strategii discursive contradictorii privitoare la biserica si locul ei in societate. Prima, imprecatia si revolta, este ilustrata de lectura critica timpurie propusa de Dumitru Draghicescu: romanii sunt dintre toate natiunile crestine de orice rit, poporul cel mai ateu, cel mai sceptic, cel mai putin credincios.
A doua, opusa, vesteste renasterea si misionarismul istoric, caci, asa cum spunea contele Hermann Keyserling: Biserica romaneasca e vie. Numai acolo Biserica greco-ortodoxa nu a incremenit. ( ). Astfel, misiunea lor europeana, daca au vreuna, ar trebui sa fie neindoielnic aceea de a destepta la o noua viata spiritul bizantin. Si, desigur, aceasta tara si acest popor pot avea un viitor mare. In sfarsit, o alta optiune angajata pleda pentru neutralitatea descriptiva si compasiunea explicativa, intocmai ca in studiul recent al antropologului bulgar Bogdan Bogdanov: omul acestor locuri nu este, in principiu, nici credincios - in sens religios -, nici superstitios, fiind gata sa rada de cei care exagereaza in credinta lor.
Religia nu este un mod de a privi lumea, ea este acel ceva in serviciul traditiei, care o valideaza, asigurandu-i continuitatea. Desi, din punctul de vedere al participarii la activitatile confesionale, se arata a fi unul dintre cei mai activi europeni, internalizarea si mai ales transferul valorilor religioase in planul conduitelor publice nemijlocite ramane deficienta.
Tendinta exemplificata apare, bunaoara, in studiile comparative coordonate de Robert Levine asupra comportamentului pro-social, in care imaginea romanului e aceea a unui personaj care nu il ajuta pe celalalt in nevoie. In pofida tuturor acestor tendinte scazatoare, doar asumandu-si traditia ca pe o resursa semnificativa si urmand-o autentic, romanul zilelor noastre va putea spera la o Romanie sanatoasa in spiritul si in inima ei.
"Evenimentul zilei"
Interes general | Toate disciplinele | Ştiri
Propus de: cdiasimi | 30.11.2006 09:45 | 3628 vizualizări
Comentarii (2)
Religia s-a dovedit a fi, in cursul istoriei, cea mai mare risipa de energii si valori, care ar fi putut fi folosite intru ameliorarea conditiilor de viata ale omenirii.
Martin Luther, un om profund religios totusi, intreba, prin 1517,"Daca Dumnezeu este sus, in ceruri, ce nevoie are biserica de averi pe pamant?"
De vreo 500 de ani se asteapta un raspuns pertinent la acreasta intrebare........
Toate religiile sunt mituri,rod al fictiunii umane, ceea ce s-a dovedit stiintific. Ceea ce NU s-a dovedit, este existenta vreunei zeitati.
Pornind de la astfel de premise, nesprijinite de realitate, cum contribuie religia la progresul omenirii?
Insanatosirea morala poate fi bazata pe minciuna, neadevar, fictiune?
Da, fictiunile pot fi utile si frumoase, cand sunt privite ca atare, precum operele literare, dar a pretinde ca o fictiune este realitate si adevar, acest fapt devine imoral.
Draga Radu, urla stiinta de dovezi ale existentei "vreunei zeitati". Iti pot recomanda in acest sens revista Descopera, absolut superba, cu rezerva faptului ca domnii de acolo cred in extraterestrii si sunt niste evolutionisti la fel de convinsi, o credinta dusa pana la absurd in ciuda "coincidentelor fericite" inexplicabile ce se dezvaluie inaintea lor. Vezi de exemplu in ultimul numar raportul dintre luna si soare in "coincidenta" eclipsei totale de soare.
Atata doar ca stiinta te duce cu gandul ca exista CEVA, o forta universala, un programator, un prim motor etc.
Pentru a-L cunoaste pe Dumnezeu ca CINEVA trebuie sa citesti Sf Scriptura, sa te rogi, sa fii bun si nu in ultimul rand sa vezi de ce oare s-au straduit stamosii tai sa construiasca manastirile cu care azi se mandreste UNESCO.
Cred ca a fost alt motiv decat acela al lipsei de ocupatie; "chestia" (nu pot sa o numesc explicatie fie ea chiar stiintifica)cu frica de fenomenele naturale o lasam membrilor nostalgici PCR.
Poti adauga la bibliografia ta si cartea absolut senzationala "Sfantul Inchisorilor". Te va pune cel putin pe ganduri. Cu drag Marius
Autentificaţi-vă pe site pentru a putea publica un comentariu.