Dacă în activităţile extracurriculare se realizează o integrare eficientă a jocului didactic prin prisma spectacolului de teatru, efectele educative vor fi deosebite şi conduc la cultivarea spiritului creativ al elevilor.
DE CE ARTA TEATRALĂ? DE CE ESTE NEVOIE DE TEATRU ÎN ŞCOLI?
Învăţământ primar | Discipline opţionale
Propus de: adib | 05.09.2015 14:02 | Revista cadrelor didactice nr. 17/2015 | 2082 vizualizări
„Pedagogia, ca şi artă, presupune vocaţie şi reprezintă un demers creativ din partea profesorului, demers ce trebuie să intre în sfera preocupărilor sale permanente. Aşa cum artistul îşi continuă desăvârşirea profesională pe parcursul carierei, având o atitudine creativă şi de cercetare care-i permite să descopere noi mijloace de expresie artistică, tot aşa şi profesorul va căuta să se dezvolte, considerând desăvârşirea profesiei sale un proces continuu, creativ şi eficient pentru viitorul fiecărei generaţii de elevi.” - după cum afirmă Nicoleta Brânzia în Revista Concept vol. 6/nr.1/ iunie 2013 a UNACT
De ce teatrul pentru copii? De ce nu literatură, ştiinţe, matematică sau alte discipline?
M-am oprit asupra teatrului deoarece acesta are un larg caracter interdisciplinar. El oferă eficiente modalităţi de formare a caracterului şi a personalităţii copilului, fiind factorii cei mai apreciaţi şi mai accesibili sufletului acestuia.
Am ales teatrul pentru că el constituie o modalitate de exprimare artistică şi un prilej de punere în valoare a elevului. Fie că este abordat în manieră tradiţională, fie că utilizează păpuşile sau măştile, teatrul este un act educaţional care dezvoltă capacitatea de comunicare, memoria şi limbajul, imaginaţia, introspecţia şi empatia. Teatrul accesibilizează însuşirea conţinuturilor literare într-o manieră activă, creează un prilej de însuşire a valorilor morale, estetice, sociale, oferă modalităţi de învăţare bazate pe joc. Lumea teatrului nu este lumea lucrurilor expuse, a unei cunoaşteri exterioare, ci o lume a lucrurilor pe care trebuie să le înţelegi, să le cunoşti din interior, iar produsul artistic poartă amprenta personalităţii copilului. Teatrul este o artă sincretică. El obligă elevul la un exerciţiu de sintetizare a cunoştinţelor asimilate, a unor abilităţi, deprinderi şi comportamente din domenii diferite şi îi dezvoltă, totodată, spiritul de echipă şi personalitatea creatoare alături de colegi.
Jocurile teatrale dezvoltă spontaneitatea, ajută la autocunoaştere şi la descoperirea celuilalt (acceptare, comunicare, cooperare). Prin teatru, atât elevul cât și profesorul au de câștigat în ceea ce privește comunicarea dintre ei, dezvoltarea unor relații bazate pe încredere care solicită deschidere din partea ambelor părți, cu accent pe dezvoltarea inteligențelor multiple, a gândirii critice, independente, a exersării unor calități ale atenției, de voință și de caracter și nu în ultimul rând conduce la creşterea stimei de sine.
În ştiinţa educaţiei contemporane se impune tot mai mult concepţia interdisciplinară în cercetarea şi interpretarea fenomenului educaţional. Interdisciplinaritatea impune depăşirea unor graniţe, eliminarea unor cadre rigide, ca domenii exclusive ale unei discipline, transferul de rezultate de la o disciplină la alta în vederea unei explicări mai profunde a fenomenelor, realizându-se astfel o coordonare a diverselor unghiuri de vedere în locul predominării unuia dintre ele. Activităţile interdisciplinare contribuie la formarea unei noi atitudini faţă de învăţare şi cunoaştere, determinând o dezvoltare a gândirii prin înţelegere, prin descoperire şi nu o simplă memorare.
Elevul care are exercițiul libertăţii de a gândi el însuşi cum să abordeze o situaţie cu care se confruntă, fără a i se fi oferit „pe tavă” soluţia, ci doar fiind dirijat în propriul demers de către profesor, are posibilităţi mult mai mari de a-şi dezvolta gândirea proprie, personală, iar dacă profesorul oferă o sută de posibilităţi de rezolvare a unei probleme, elevul poate veni cu rezolvarea numărul 101.
Obişnuit să-şi inţieze și să-și gestioneze singur propriul proces de învățare, elevul devine astfel propriul său stăpân, are propriul laborator de creaţie – bazat nu pe stări, şabloane şi indicaţii, ci pe procese mentale reale.
În cadrul orelor de limbă şi literatură română, contactul cu textul literar se stabileşte mai uşor atunci când poeziile sau povestirile sunt dramatizate şi interpretate. Prin jocul de rol copilul se apropie de personaj analizându-l, descoperindu-i calităţile şi defectele, înţelegându-i trăirile interioare. Se caută vocea corespunzătoare, tipul de mers, gestica. Are loc astfel promovarea empatiei, dezinhibarea, creşte încrederea în sine a copilului.
Prin jocul de rol se dezvoltă şi imaginaţia creativ plastică a copiilor. Ei pot desena ceea ce au văzut pe scenă sau pot participa direct la realizarea decorului în orele de educaţie plastică sau abilităţi.
Muzica este, de asemenea, foarte importantă în spectacolul artistic. Acum se evidenţiază cunoştinţele asimilate la educaţia muzicală, talentul muzical al fiecărui copil.
Astfel, teatrul culisează între literatură, arte plastice, educaţie muzicală, dans, artă interpretativă.
Educaţia prin teatru este în mare vogă la nivel mondial datorită avantajelor pe care le aduce în dezvoltarea personală a individului, indiferent de vârstă, datorită impulsului major pe care-l dă stimulării şi îmbunătăţirii abilităţilor individului.
Adrian Bădilă
Prof. Educaţie muzicală, Şcoala Gimnazială nr. 12 „B. P. Hasdeu” Constanţa
Actor, Solist Teatrul Naţtional de Operă şi Balet „Oleg Danovski” Constanţa
Comentarii (0)
Nu există niciun comentariu
Autentificaţi-vă pe site pentru a putea publica un comentariu.